Titta på Jean!
Jean! Jean!
I kväll är fröken Julie galen igen.
Sen jag kört greven till båten ville jag dansa vid logen och får se-
- fröken anföra dansen med skogvaktarn När hon blev varse mig så...
- Hon är galen. - Det har hon alltid varit.
Men aldrig som nu sen förlovningen slogs upp.
Besynnerligt med en fröken som hellre vill stanna hemma med folket-
-än följa sin far till släktingar.
Hon vågar väl inte visa sig för fästman efter den här kalabaliken.
- Ska fröken ha hästen i kväll? - Jag följer efter min far.
Till Sundby? Men borde inte Jean köra fröken över då?
- Kom, vi går till logen och dansar. - Nej, jag vill inte.
Ah, charmant! Men du kunde ha värmt tallriken.
Kinkigare än själva greven när han sätter den sidan till.
- Inte lugga mig. Jag är ömtålig. - Det var bara kärlek, vet han ju!
Öl på midsommarafton? Nej, tack. Då har jag bättre vara själv.
"Gula lacket", ser du! Så ska vi ha oss ett litet glas.
Bra, mycket bra! Bara lite för lite tempererat.
- Vad kokar du nu som luktar så? - Nåt fröken Julie ska ha till Diana.
- Koka åt hundrackan på helgdagsafton! - Den är sjuk.
Smugit sig ut med grindstugans mops! Det vill inte fröken veta av.
- Viola! - Jean lovte dansa.
Jag ska ge dig, jag, för att springa efter annans fästman.
- Vill han dansa med mig nu, då? - Naturligtvis, klart det.
Men ståtlig är hon. Praktfull!
- Sådana axlar och... etc. - Skryt lagom. Jag har hört vad...
- Viola säger, jag som klätt henne. - Viola! Jag har ju ridit med henne.
- Då fick han se nåt! - Vet du vad jag såg vid kärleksudden?
- Vad var det, då? - Samma dag Diana blev otrogen...
Fröken ville titta på näckrosorna. Fästman och jag fick följa med.
Apport, mon chevalier! Ta hit!
- Ur humör? - Jean, då?
Nej.
Du bryr dig mer om din hund än om mig.
Diana!
Diana! Diana, kom här! Kom här, Diana!
Diana! Diana, kom här! Kom här, Diana! Diana!
Ge mig spöt!
Allez, allez...
Allez.
- Så var det slut på den förlovningen. - Herregud, och där sitter hon nu.
Så!
- Och fästman, han for han. - Fick ro hem till andra sidan sjön.
Där sitter han nu på midsommarafton i sällskap med far hennes.
Klart hon skäms för att fara dit.
- Nå, är du i ordning? - Det står en flaska i trappan.
- Har damerna hemligheter för sig? - Är han nyfiken?
- Vad den violetten luktar gott! - Förstår han sig på parfymer också?
Dansa, det kan han bra. Nå, nå, nå... Inte titta! Gå sin väg!
Kokar damerna trollsoppa? Nåt att spå med? Där man kan se den tillkommande?
Får han se den, ska han ha skarpa ögon. Häll upp resten!
- Dansa nu en schottis med mig, Jean. - Denna dans hade jag lovat Kristin.
Hon kan ju få en annan. Lånar du ut Jean åt mig?
- Gå han bara, och tacka för äran. - Nå?
Jag undrar om det är klokt av fröken Julie att dansa två gånger med samma.
- Vad menar han? - Jag måste tala tydligare då.
Det ser illa ut att föredra en av sina underhavande framför andra.
Att föredra?! Jag, husets härskarinna hedrar folkets dans med min närvaro.
Passar det honom inte, så gärna för mig. Ställ in hästen.
Nog hittar jag kavaljerer.
Nej!
Kör mig ner till stallet först. Jag ska själv se till Diana.
Flaskan!
Nu, Diana...
Du är väl inte ond för jag gick ifrån dig, Kristin?
- Vill han dansa med mig nu, då? - Du skulle nog bli en fin hustru.
- Charmant kavaljer som lämnar en dam! - Tvärtom, jag är nu hos min övergivna.
Kom och dansa nu. Men varför livré på helgdagsafton? Ta av den där genast.
- Då får jag be fröken avlägsna sig. - Generar han sig för mig?
Jag kan ju vända ryggen till.
- Är Jean din fästman, Kristin? - Fästman... om man så vill.
Vi kallar det så. Fröken har ju själv haft fästman, så...
- Vi var förlovade på riktigt. - Men det blev ju ingenting ändå.
- Oh, très gentil, monsieur Jean. - Vous voulez plaisanter, madame!
Et vous, vous voulez parler français, monsieur. Var har ni lärt er det?
I Schweiz, som anställd på hotell i Luzern.
Ni ser ut som en gentleman. Charmant!
- Åh, ni smickrar. - Smickrar honom?! Jag?!
Jag kan inte tro annat än att det är överdrift, som man säger: Smicker.
Quelle conversation! Är ni inte född här i trakten?
Jo, far var statare på godset. Jag har sett fröken som barn.
- Fast fröken inte observerat mig. - Verkligen?
Jodå, och jag minns särskilt en gång...
- Det kan jag inte tala om nu. - Å jo, gör det.
- Det går inte. En annan gång kanske. - Är det så farligt, då?
Farligt är det ju inte. Men det tar emot.
- Se på den, då! - Det är en trevlig fru, det där.
- Kanske hon snarkar också. - Nej, men hon talar i sömnen.
- Hur vet ni det? - Jag har hört det.
- Varför sätter ni er inte ner? - Det kan jag inte göra i er närvaro.
- Men om jag befaller. - Då lyder jag.
- Vänta! Ge mig nåt att dricka först. - Ja, det finns bara öl.
Det är inte bara det. Jag har enkel smak och föredrar det framför vin.
- Var så artig. - Vill ni inte dricka själv?
Jag är just ingen ölvän, men som fröken befaller.
Drick min skål nu. Jag tror gamla karln är blyg.
- Min härskarinnas skål! - Bravo. Kyss min sko nu.
- Bravo. Ni skulle ha blivit aktör. - Sluta. Nån kan komma.
- Vad gör det? - När en ensam dam dricker med...
- Kristin är ju här! - Sovande, ja!
Ska jag väcka henne, då? Vakna, Kristin! Vill du vakna!
Inte störa den som sover!
God natt.
Kom och dansa med mig, Jean!
Jean! Jean!
Var är han?
De gav sig av bort till logen.
Med henne...
Ge dig iväg! Dräng!
Vem letar du efter då, lilla vän?
Var är dom, då?
- Vet ni att ni är underlig? - Ni med. Allting är underligt.
Livet, människorna. Allt är en sörja som drivs...
drivs fram på vattnet tills det sjunker.
Jag har en dröm som återkommer då och då.
Jag står uppklättrad och har ingen möjlighet att komma ner.
Jag svindlar men ner måste jag och jag har inte mod att kasta mig ner.
Jag kan inte hålla mig fast och jag längtar att få falla.
Jag får ingen ro förrän jag kommer ner, ner...
Och kommer jag ner, så vill jag bara ännu djupare ner.
Ner... ner... ner...
Har ni känt något sånt?
Nej, jag brukar drömma att jag ligger under ett högt träd.
Jag vill upp och plundra fågelboet däruppe... där guldäggen ligger.
Jag klättrar och klättrar men stammen är slät och första grenen så högt upp.
Ännu har jag inte nått toppen, men jag ska nå den.
Om det så bara ska bli i drömmen.
Kom!
Aj!
- Vad var det? - Ingenting.
Seså, sitt ner, så ska jag hjälpa er. Sitt ner.
Sitt still! Så... Vill han lyda!
Jag tror han darrar, stora starka karln. Med såna armar!
- Fröken Julie... - Vill han sitta stilla!
- Fröken Julie... - Kyss min hand och tacka mig.
- Kyss min hand! - Vill ni höra på mig!
Skyll er själv! Ett barn vid 25 år! Det är ju farligt att leka med elden.
Hut!
- Är det allvar eller skämt? - Allvar!
Ni leker för allvarsamt. Jag är trött på leken och återgår till arbetet.
Jean!
- Har ni älskat nånsin? - Vi begagnar inte det ordet.
Men en gång var jag sjuk för att jag inte kunde få den jag ville ha.
- Vem var det? - Ni kan inte tvinga mig.
Men om jag ber som en jämlike. Ber en vän. Vem var det?
- Det var ni. - Så underligt.
Ja, om ni så vill. Det var löjligt.
Vet ni hur världen ser ut där nerifrån? Det vet ni inte.
På andra sidan sjön, statstugan ute på gråa åkern. Det var mitt hem.
Jag levde där tillsammans med sju syskon och en gris.
Och där växte inte ett träd.
Men från fönstret såg jag grevens parkmur med äppelträden innanför.
Det var paradisets lustgård och där stod många onda änglar och bevakade.
Stanna! Stanna, säger jag!
Våga dig inte hit en gång till.
- Nu föraktar ni mig, va? - Stjäla äpplen gör väl alla pojkar.
En annan gång kom jag med mor för att rensa löksängarna, trädgårdsgångarna.
Där borta står en turkisk paviljong bland blommande jasmin.
Den här dan stod dörren lämnad öppen.
Jag hade väl aldrig sett en så vacker byggnad förr.
Och mor hade inte ögonen på mig, så jag tog mod till mig och smög dit.
Det var tidigt på morgonen, så det skulle nog Inte komma nån.
Jag hade aldrig sett nåt annat än kyrkan, men det här var vackrare.
Tavlor på väggarna, röda gardiner för fönstergluggarna, med fransar på.
Det var som en dröm, tavlor av kejsare...
Plötsligt stötte min hand emot nånting.
Förstår ni nu var jag hamnat nånstans?
Jag kommer strax!
Jag kunde Inte komma ut genom fönstret.
Men det fanns en utgång till för en sån som jag.
Och jag hade ingenting annat än att... välja den.
Goddag på dig, lilla pojke.
Ge dig iväg, statarunge!
Jean, Jean! Kör ut lymmeln som är i trädgården!
Du! Ja, du!
Kom!
Du!
Usch! Var har du varit?
Var har du hållit hus, kära barn?
Åh, en sån lymmel!
Ta fast tjuven!
Ta fast tjuven! Ta fast honom!
Aj, aj, aj!
Det måtte vara en gränslös olycka att vara fattig.
Åh, fröken Julie! En hund kan få ligga i grevinnans soffa.
En häst kan bli smekt på nosen av en frökenhand, men en dräng...
Vet ni vad jag gjorde?
Nästa söndag, när alla i huset for till mormors, stannade jag hemma.
Jag stod på backen och tvättade mig med såpa och varmt vatten.
Jag ville ta på mig mina bästa helgdagskläder och gå till kyrkan.
Jag var nästan säker på att jag skulle få se... er.
Och jag gick hem, besluten att dö, för nu hade jag sett er.
Men jag ville dö vackert, utan smärta.
Jag kom ihåg det var farligt att sova under en fläder. Vi hade en i blom.
Den plockade jag och bäddade åt mig i havrelåren.
Har ni märkt hur glatt havre är?
Mjuk för handen som människohud.
Jag somnade och väcktes mycket sjuk, men jag dog inte som ni kan se.
- Ni berättar charmant. Vet ni det? - Tja, man har ju hört fint folk tala.
- Står ni och lyssnar på vad vi säger? - Javisst. Och jag har hört mycket.
När jag suttit på kuskbocken eller... rott båten här.
En gång hörde jag fröken Julie och en väninna...
- Vad hörde ni då? - Inte så gott att säga.
Men det är ingen skillnad mellan människor... och människor.
- Åh, skäms! - Nu ber jag att få lägga mig.
- På midsommarnatten? - Ja, dansa med packet roar mig inte.
- Ro mig ut. Jag vill se soluppgången. - Lyd mitt råd i stället. Lägg er.
- Ska jag lyda er? - Ja, folk kommer för att söka mig.
- Jag älskar dem som de älskar mig. - De älskar er inte.
De tar er mat, men spottar efter er. Ses vi tillsammans är ni förlorad.
- In i mitt rum. Nöden har ingen lag. - Nej!
Vill man bryta sig in, så skjuter jag. Kom, kom nu!
Nej, döda mig, döda mig! Döda mig!
Jean! Jean! Öppna! Öppna!
Öppna, Jean!
Vad ska vi göra? Fly? Ja, men vart?
Till Schweiz, italienska sjöarna. Där har ni aldrig varit, va?
Där sätter jag upp hotell med första klassens varor... och kunder.
Oupphörligt nya ansikten, nya språk. Ingen tid till grubbel eller nerver.
Klockan ringer, tåget blåser, omnibussen kommer och går.
Medan guldstyckena rullar på byrån. Ett liv det, må ni tro!
- Och jag? - Ni!
Husets härskarinna, firmans prydnad. Med ert utseende... och ert sätt.
Drottning som sätter slavar i rörelse genom tryck på elektrisk knapp.
Jag ska salta notorna, ni sockra dem med ert vackraste leende.
Fröken Julie, låt oss resa med nästa tåg.
Vänta ska vi se. Vi är i Malmö. Malmö vill jag minnas... 6.30.
Hamburg 8.40. Frankfurt, München, Basel, Gotthardsbanan... tre där.
- Säg att du älskar mig. Omfamna mig. - Jag vill men törs inte här i huset.
Jag älskar er utan tvivel. Kan ni tvivla på det?
Ni? Säg du! Mellan oss finns inga skrankor mer.
Jag kan inte. Det finns skrankor mellan oss, det förflutna, greven.
Jag behöver bara höra klockan däruppe...
När jag nu ser hans stövlar stå där, så raka och kavata...
Vidskepelse, fördomar...
Kom till ett land där det är republik. Jag är betjänt i dag.
Om tio år är jag min egen och kan, jag säger "kan", sluta som greve.
- Säg bara att du älskar mig. - Jag ska säga det tusen gånger.
Sen. Bara inte här. Och framför allt, inga känslor.
Vi måste ta saken kallt som... kloka människor.
- Vi ska språkas vid som om inget hänt. - Åh, min Gud! Har ni då inga känslor?
Det finns ingen som är så känslofull som jag.
Men greven kan vara här när som helst och innan dess...
Nå, vad säger ni om mina planer för framtiden? Gillar ni dom?
Men har ni kapital till ett så stort företag?
Visst! Jag har fackkunskaper, oerhörd erfarenhet, språkkännedom.
- Kapital som duger, vill jag tro. - För det kan ni inte köpa biljett.
- Därför ni ska bli min kompanjon. - Jag äger ju ingenting.
Tja, då förfaller hela saken. Det blir som det är.
Tror ni jag stannar som er frilla? Kan se far i ansiktet efter det här?
- Vad vill du? - Viola sa fröken vill ha hit greven.
Vad är det för påhitt? Gå och lägg dig. Greven kommer nog när han vill.
Gud, min far! Vad har jag gjort?
Var inte nervös, spela inte fin. Kom, så ska jag bjuda på ett glas extra.
Var det kärlek? Kärlek? Det här?
- Vet ni vad kärlek är? - Jag? Jo, det vill jag lova.
- Tror ni inte jag varit med förr? - Vilket språk ni talar.
Var har ni fått vinet ifrån? Min fars Bourgogne!
- Duger inte den åt mågen? - Och jag dricker öl. Jag!
- Visar att ni har sämre smak än jag. - Har jag varit rusig?
Gått i drömmen i natt, midsommar- natten, de oskyldiga lekarnas fest.
- Oskyldiga?! Hmm... - Dräng är dräng!
- Och hora är hora! - Gud, gör slut på mitt eländiga liv.
- Rädda mig, rädda mig! - Det gör mig ont om er.
När jag låg i löksängen och såg er på terrassen hade jag fula tankar...
- som alla pojkar. - Ni som ville dö för mig?
Va? Jaså, i havrelåren... Det var bara prat.
- Lögn, alltså? - Ja, nära på.
Jag läste om en sotare som la sig i en vedlår med syrener-
- för att han blev stämd för barnuppfostringshjälp.
Och jag skulle locka era kunder, förfalska era räkningar...
- Skulle jag göra själv! - Att en själ kan vara så smutsig.
- Tvätta den då! - Lakej, stig upp när jag talar.
Lakejslinka, håll mun och gå ut. Ska du säga att jag är rå, va?
Sånt här har jag aldrig sett förut. Tror du piga antastar manfolk som du?
- Det gör bara djur och fallna kvinnor. - Ja, trampa mig. Det jag förtjänar...
Nej, förlåt mig i stället för vad jag sagt.
Jag slår inte en avväpnad och allra minst ett fruntimmer.
Fröken Julie, ni är en härlig kvinna, alldeles för god för en sån som mig.
- Er kärlek kan jag aldrig väcka. - Är ni säker på det?
Skulle jag kunna älska er? Utan tvivel. Ni är skön, god, fin.
Fröken Julie, ni är som glödgat vin med starka kryddor.
- Och en kyss av er... - Nej, inte så!
Hur, då? På knä? Kyssande skon? Det vill inte jag.
- Jag avskyr er som råttor, men... - Fly med mig.
Vem bryr sig om vad jag gör? Ja, vi ska fly.
Jean!
Är du där?
Jesus Gud, vad jag är hungrig.
Är du hemma nu? Jesus, vad jag är sömnig.
Ge mig lite vin.
Gå upp och gör er klar. Jag ska ordna en vagn.
- Vakna, hör du! - Ja.
Skynda dig. Fröken ska ha vagnen. Upp med dig! Upp med dig!
Kom!
Ni har berättat ert liv. Nu ska jag berätta mitt.
Så känner vi varandra väl, innan vi börjar vandringen tillsammans.
- Drick inte! - Vad gör det?
Se mig som jag är. Förresten, mina hemligheter känner väl alla till.
Min mor, däruppe, kom från ett mycket enkelt hem.
Hon var uppfostrad i sin tids läror om kvinnans frihet och allt det där.
Hon ville inte gifta sig. Det sa hon till min far när han friade.
Nej, sa hon. Hon ville inte bli min hustru, men gärna min älskarinna.
Hon är ett barn, så naiv, så underbar. Hon får som hon vill.
- Vad betyder det? - Att vi älskar varandra.
- Och giftermålet? - Det behövs inte.
Vänta tills ni ser henne. Då flyger alla era betänkligheter sin kos.
Jag kan se er när jag kommer med henne från stan.
Ni kommer rusa från era gårdar. En ström av båtar, hästar, vagnar.
De vill inte! De vill inte se det som är rätt.
Då vill jag inte heller se dom.
Berta, hör du nu på vad jag säger?
Inte förrän de ber om din förlåtelse kommer gardinerna upp igen.
En vän har vi kvar, en enda.
Robert, du är den nya tidens man. Du kommer från folket - som Berta.
Stanna hos oss och hjälp oss att uppfostra vårt barn.
- Vilket barn? - Jag menar vår son, en gång...
Vagnen är framme, doktorn.
- Hur är det? - Inget tvivel om att hon är med barn.
- Gratulerar! - Herregud.
- Är hon lycklig? - Enormt!
Barn lilla...
Malin...
Älskade, älskade...
- Hon är död. Hon är död! - Vad i herrans...
Död? Vem är det som är död?
Vad är det för dumheter? Vad har ni för er, människor?
Tyst, pigor!
- Är hon...? - Hon är inte mera död än du och jag.
Har du lurat henne, va?
Skrattar bäst som skrattar sist.
Visa honom sonen.
- Gå till sängs. - Tack.
På det sättet kom jag till världen mot min mors önskan.
Och nu skulle jag uppfostras.
Bli ett exempel på att kvinnan var lika god som mannen.
Jag fick gå i gosskläder.
Julie!
Jag fick lära mig att sköta hästar, rykta varje morgon.
Och man tillät inget fusk.
Och så fick jag följa med folket på fågeljakten. Åh, vad jag var rädd.
Och så skulle jag lära mig jordbruk.
Och ibland... ibland fick de släpa mig fram till plogen.
Och höstslakten! Kalvarna! Blodet!
På gården sattes männen till kvinnosysslor.
Och kvinnorna till manssysslor.
Med den påföljd att egendomen höll på att gå under-
- och vi blev till ett åtlöje i trakten.
Tills min far vaknade ur sin förtrollning.
Din satunge!
Titta vad hon leker med. Det är tacken, va? Åh, din...
Nej, du!
Min Blenda!
Min stackars lilla flicka.
Nej!
Hör nu på, Berta. Vännerna ska återkallas och präst viga oss.
Allt återgår till ordningen. Är det uppfattat?
Julie, Julie lilla, kom nu och dansa.
För sista gången... Vägrar du att infinna dig?
Så får vi klara oss utan dig.
- Carl... - Det är för sent.
Blenda, var är min Blenda?
Blenda!
Var är min Blenda?
Vänner! För sju år sen gav jag löftet att gardinerna inte skulle lyftas-
- förrän ni alla var här igen. Så må det ske nu.
Må eldarna därute lysa för vänskapen, sanningen och friheten.
- Skål! - Skål!
Se, se! Det brinner, det brinner!
Carl, Carl... Det är hon som har gjort det.
Rädda vad som räddas kan.
Carl...
Var är Julie?
Julie!
Vi stod på bar backe och måste sova i vagnarna.
Far visste inte var han skulle få pengar att bygga upp husen igen.
Då gav mor honom rådet att låna av bästa vännen.
Far gick med på förslaget, men han fick inte betala ränta-
-vilket förvånade honom.
Mor talade så varmt, fast far... Han förstod ingenting.
Men de hade ju en vän som ville hjälpa... Åh, en sån vän!
Och så blev gården uppbyggd igen.
Vet ni vem som bränt gården?
Er mor.
Vet ni vem vännen var?
Er mors älskare.
- Vet ni vems pengarna var? - Ja... nej, det vet jag inte.
Min mors. Hon hade satt in dom hos vännen.
- Som... knep dom. - Alldeles riktigt.
Han behöll dom. Och det fick min far veta.
Han kunde Inte göra process, Inte betala sin hustrus älskare.
Inte bevisa att det var hustruns pengar.
Pappa!
Vad står på?
Pappa! Lilla pappa...
Herregud! Greven är skadad. Vi måste föra honom till hans säng.
- Jean! Jean, kom hit! - Vad är det?
- Greven har skjutit sig. - Åh, herregud!
- Trädgårdsmästarn, kom hit. - Vi måste vara flera stycken.
- Greven har skjutit sig! - Hjälp till här.
Efter pappas misslyckade försök att ta livet av sig-
-var det hon som tog hand om mig.
Hon lärde mig att hata och misstro mannen.
Och så en vacker dag gick ni och förlovade er med kronofogden.
Det är en liten julklapp, bara.
Ja, det är en liten julklapp, bara...
- Men förlovad var ni. - Ja, för att han skulle bli min slav.
- Men det ville han inte. - Han ville nog men han fick inte.
Nu är jag trött på det här. Nu går jag och lägger mig.
Vet ni vad en man är skyldig en kvinna som han skämt?
Varsågod, jag vill inte vara skyldig nånting.
Ser ni nån annan utväg än att vi reser, viger oss, skiljs...
- Om jag inte vill, då? - Inte vill?!
Jag har finare anor än ni. Ingen mordbrännerska i min släkt!
Min stamfar var mjölnare, kungen sov hos frun en natt under danska kriget.
- Såna anor har inte jag. - Jag öppnade hjärtat för en ovärdig.
- Jag gav min familjs ära. - Ära? Vanära! Vanära!
Hjälp mig, gode Gud. Vad ska jag göra? Vart ska jag ta vägen?
Jag har varit galen, men finns då ingen räddning? Gode Gud, hjälp mig!
- Stanna här och var lugn. - Omöjligt!
- Folket vet det. Kristin vet det. - Nej, de vet inte.
- Och det kan ske en gång till. - Det är sant. Det är sant.
Nej...
- Och följderna? - Följderna, följderna...
Var har jag haft mitt huvud? Ut! Genast! Innan greven kommer tillbaka.
Jag är så trött. Jag kan inte...
Så får jag befalla er då! Förse er med respengar och kom ner.
- Stanna! - Nu är ni galen igen, va? Ja, galen.
Nej! Gå genast!
- Tala vänligt till mig, Jean. - En befallning låter alltid ovänlig.
Känn på! Känn på!
Hallå!
- Vad har ni haft för er? - Det är fröken som dragit in folket.
- Har du sovit hårt och inte hört nåt? - Jag har sovit som en stock.
- Och kyrkklädd redan... - Han har lovat följa med till skrift.
Ja, visst, ja. Det var så sant det. Ja, kom då.
Jag är så sömnig, så sömnig, så sömnig.
Vad har han gjort uppe hela natten? Han är alldeles grön i ansiktet.
Jag har suttit och pratat med fröken Julie.
Den människan vet då inte vad som passar sig.
- Hör du, Kristin, du! - Ja.
Det är underligt i alla fall när man tänker efter. Hon!
- Vad är det som är så underligt? - Ja, alltihopa, alltihopa.
- Har ni druckit också... tillsammans? - Ja.
Fy! Se mig i ögonen!
Ja!
- Är det möjligt? - Ja, det är det.
Usch! Det hade jag då ändå aldrig kunnat tänka mig. Fy, fy!
- Du är väl inte svartsjuk? - Inte på henne!
Om det varit Viola hade jag rivit ur ögonen på henne, men fröken Julie...
- Åh, herregud, greven... - Greven?
Han som har haft så mycket sorg i sin där. Herregud, vad ska han tänka?
Jag säger adjö åt dig nu, Carl.
Jag åker med morgontåget. Jag har ordnat åt mig på annat håll.
Visst, visst.
- Vi ska se soluppgången. - Ja.
- Men vi följer dig till tåget sen. - Ja, vad snällt.
- Du har väl allting packat och klart? - Jadå, allting är klart.
Nej, ge henne en chans. Du håller ju av henne.
Precis som hon innerst inne håller av dig.
Följ med hem och se henne en sista gång. Res inte ännu.
Jag måste se henne igen.
- Det här var verkligen... - Gör dig i ordning för kyrkan.
Stackars greven...
Tyst, Kristin är vaken.
Så ni ser ut! Blek som ett lik och förlåt, men ni är smutsig i ansiktet.
Låt mig tvätta mig.
Åh, det är solen som går upp.
- Följ med, för nu har jag medel. - Tillräckligt?
Ja, jag kan inte resa ensam. Midsommardag på kvalmigt tåg.
Folk som ska gapa på en. Jag kan inte.
Och minnena... barndomens minnen, midsommardagar med den lövade kyrkan.
Middagen med det dukade bordet, dans, musik och lekar.
Man flyr, flyr, men minnena följer efter.
- Jag ska följa er, på ögonblicket. - Ja!
- Vad är det? - Min grönsiska.
Ska vi ha fågelbur med oss? Ni är galen. Släpp buren.
- Inte till främling. Döda den hellre. - Ta hit kräket, så ska jag nacka den.
Men inte göra den illa. Åh, ska du dö för din matmor nu?
Ställ inte till nån scen. Det gäller ju ert liv. Så... fort!
Döda mig också, döda mig! Jag hatar och avskyr er.
Jag förbannar den stund jag såg er, den stund jag föddes.
- Gå härifrån! - Jag vill inte. Jag måste se.
Tyst! Det kör en vagn där ute.
Tror ni inte jag kan se blod? Jag vill se ditt blod. Hela ditt köns!
Du tror jag älskar dig, vill föda ditt barn, ta ditt namn.
Du hund som bär mitt halsband. Dräng som bär min krona i dina knappar.
Jag rivaliserar med min piga. Du tror jag vill fly. Nej, nu stannar jag.
Nu har vagnen stannnat. Min far har kommit hem. Han går uppför trappan.
Så finner han chiffonjén uppbruten och pengarna borta.
Så ringer han... på den där klockan, två tag efter betjänten.
Så skickar han efter länsman och länsman kommer.
Där står jag framför honom.
Jag ska tala om allt. Allt! Det ska bli skönt att få ett slut.
Så går han utan ett ord, in i sitt rum och...
Och så blir vi slut, allihop.
Så blir det lugn och ro och evig vila. Grevesläkten är slocknad.
Betjäntätten fortsätter på barnhus.
Vinner lagrarna i rännstenen och slutar i fängelse.
Bra, fröken Julie, nu är det kungablodet som talar, va? Bra!
- Hjälp mig, Kristin! - Spektakel på helgdagsmorgon?
Jag rakar mig så länge.
Hör på mig. Jag kan inte stanna, inte Jean heller. Vi måste resa.
Jag fick en idé. Vi reser alla tre till Schweiz och sätter upp hotell.
Jag har pengar och du hade jag tänkt skulle ta köket. Blir det bra?
Säg ja, då. Säg ja nu! Du har aldrig rest. Du måste se dig om i världen.
Så roligt att resa med tåg. Nya människor, nya länder.
I Hamburg ser vi på zoologiska trädgården. Det tycker du om.
I München har vi museum. Och där sätter vi upp hotell.
Jag sitter i kassan och Jean tar emot resande. Det blir ett liv.
Tåget blåser, omnibussen kommer, så ringer det i våningen, i restaurangen.
Och du sitter som hovmästarinna i köket. Du ska inte stå vid spisen.
Du med ditt utseende... Ja, jag smickrar dig inte.
Du kniper dig en man en vacker dag. En rik engelsman.
Så blir vi rika, allihopa. Bygger oss en villa vid Comosjön.
Det regnar visserligen lite där ibland, men...
Men solen ska väl också skina nån gång, fastän det ser mörkt ut.
Och så... annars kan vi ju resa hem igen, hit...
- eller nån annanstans. - Tror fröken själv på allt det där?
Jag...
Jag tror inte på någonting mer. Inte på någonting...
- Jaså, han tänkte rymma. - Rymma? Vem har sagt det?
- Skulle jag bli köksa hos den där? - Tala städat med din matmor.
- "Matmor." Nej, hör på den! - Ha respekt för ditt husbondfolk!
Följer han med till kyrkan nu? Kan behöva en predikan ovanpå sin bragd.
- Nej, du får gå ensam den här gången. - Ja, det ska jag göra också.
Frälsarn har dött på korset för våra synder.
Nalkas man honom med botfärdigt sinne, tar han all vår skuld på sig.
Åh, den som hade din tro, Kristin.
Nu går jag i alla fall - ensam!
Men jag säger till stalldrängen att inte lämna ut några hästar-
- i fall nån skulle vilja ta och resa innan greven kommer hem. Adjö.
Du...
- Jaså? - Så, så...
- Vad skulle ni göra i mitt ställe? - I ert ställe? Det vet jag inte.
Jo, nu vet jag.
Så här?
Ja, då kör vi hem, då! Ja!
Jag kan inte. Min far kunde inte heller, när han försökte.
- Han måste ju hämnas först. - Och nu hämnas min mor genom mig.
Julie!
Hon sover, men vi ska väcka henne. Ta dig en rök ute på terrassen.
- Vems är skulden? - Ja, det vet jag inte.
Vad rör det oss? Det är ju ändå jag som får bära följderna.
Greven är hemma.
Det är Jean, herr greve.
Ja, herr greve.
Ja, genast, herr greve.
- Om en halvtimme. Visst, herr greve. - Herregud, vad sa han?
Han begärde sina stövlar och sitt kaffe om en halvtimme.
Jag är så trött, förmår ingenting. Jag kan inte fly, inte leva, inte dö.
Nej, hjälp mig. Befall mig. Jag ska lyda er som en hund.
Nu kan inte jag heller. Jag förstår inte.
Sen greven talte till mig, så... Jag kan inte förklara det, men...
Det är den där jävla jävla drängen som sitter i ryggen på mig.
Jag tror att...
om greven kom ner nu och befallde mig skära halsen av mig-
- så skulle jag göra det här på stället.
Gå, gå!
Julie! Julie!
Hon reser med morgontåget, skriver hon.
Herregud! Det är ju mitt tåg.
Kom!
Vi måste hejda henne. Kom!
Textning: Marianne Marty